UPRCHLÍK

Sem uprchlíkem. Řadu let už tady

vo azyl škemrám. Zkoušim z vočí číst

přijetí, strach, či třeba nenávist

a možná tohle všechno dohromady.

Nač stěžovat si? Eště mám co jíst

a sem tam řek bych dobrý kamarády.

V paměti leccos: bolesti i zrady,

ale i kouzlo navštívenejch míst.

Sem uprchlíkem. Kde se to teď cení?

A jak to bylo, dyž sem roha bral?

V paměti díra. Prej sem děsně řval

a dlouho sem pak nebyl k utišení.

Moct se tak vrátit... Fakt bych si to přál?

Co na tom, že to tady nafurt neni

a nedočkám se ani zdůvodnění,

až vyhostěj mě zase vo kus dál.

Při cestách kytky. Jindy zase zvratky,

dost vobčas hroznejch, jindy krásnejch chvil.

Nad horkou cestou třepetá se cíl...

I moje štěstí je tak trochu vratký.

Jak je to dávno, co sem vyrazil...

Jedno vim jistě: neni cesta zpátky.

Sem uprchlíkem z lůna vlastní matky

a v tomhle světě žádám vo azyl.

Miloš Hlávka

Zlatý Trapsavec 2016