Tuláci po hniezdach

Na poslednom schode

vandrák bez spiatočného lístku

bez adresy

dráždi betón bosou nohou

hľadač stratených pohybov vôd

vyliahnutý z ulity ciest

pokrstený živou hlinou

na znamenie mokrého slnka

opúšťa prístavisko dní

čakárne hodín

evanjelium cestovných poriadkov

s deravými prstami

putuje údolím hladných vrán

kotlinou mozoľnatých dlaní

úvalom trúchlivých dávnych stromov bez mena

krokmi sa vsakuje do krajiny

do rozstrihaných dolín

pije vodu z neznámych prameňov

a niekde hlboko v hlave

maratónsky dážď-

beží prázdnymi mestom

bez čísla a bez potlesku

bez sponzorov

hľadá cieľ

na konci krehkého leta

a taktiež jesenní ľudia

v pasážach a podchodoch

a zastávkach autobusov

bez čísla a bez dáždnika

z nohy na nohu prešľapujú deň

a mokrí reumatickí vtáci

potulujúci sa od steny k stene

zatiaľ čo zo školského autobusu

vypláva do prázdnych ulíc pár neznámych Kolumbov

bez kompasu a pršiplášťov s premočenými plecniakmi

na chrbtoch smer: cesta domov

znamenie: nedojedený krajec chleba vo fľaši od octu chladnúci čaj a nákres neznámeho ostrova ktorý sa práve rodí medzi novými mlákami cieľ: …

Na konci sveta

tuláci bez spiatočných lístkov

bez adresy

hľadači neznámych ostrovov

po rokoch

poznajú sa podľa odtlačkov očí

podľa stupají

podľa obohraných topánok a zošliapaných piesní

v poldecáku vypijú posedné svetlo

a kráčajú k hraničným hrebeňom

ďaleko za okraje máp

Vandráci bez mena

zrodení na dne dokov

hľadajú stratené pohyby vôd

s ktorými priplávali až sem

(venované tým, čo kráčali z Runiny do neznámych končín)

1. místo Poezie Oldpsavci

Peter Jokl – Joko