Rok poté

(Danovi - Náčelníkovi)

Říkali

že se objevíš

se svým bezstarostným úsměvem

a budeš vtipkovat o lavinách

a ukazovat nám fotografie:

„Tohle je pes, který mě našel.“

Říkali

že máš tolik životů jako kocour

že Karpaty nejsou Himaláje

a já se nemám bát

a malovat bubáky na zeď.

Ale teď

mluví o tom,

jak rychle a intenzivně jsi žil

a já svírám svíčku ve své dlani

protože ji nemám kam položit

a čekám, až plamínek sfoukne vítr

jako něco nicotného a bezvýznamného

nic, co by měnilo životy lidí kolem

tak, jako jsi to uměl ty

tak, jako by to uměl ten malý plamínek

a mně se chce křičet

protože ji nemám kam položit

ať zapadá sněhem

ať zhasne

ať odletí do nebe dobrodruhů

jako bys to byl ty

když neexistuje místo

když neexistuje hrob

když není nic

kde můžeš

odpočívat v pokoji.

(napsáno na přelomu února a března 2016)

Hakenová Barbora – Bára

2. místo – Poezie nad 23 let