RENESANCE

SNÍLKŮ

Jaromír Juan Hlavatý

© Jaromír Hlavatý

VZPOMÍNKA

Za okny kraj se žene nazpátek

Snad do dob černých mašinfírů

Své cestování lepím z mnoha dílů

A jako kluk se těším na pátek

V pátek nás vlaky odvážely někam

Každého tam kde bylo hezky

Po letech říkám „třesky plesky“

A vlaky z mládí pořád čekám

BYLINNÁ

Jak poustevníci z Kladských hor

Bylinné vařím esence

V mém mozku bliká semafor

V lednu – i koncem července

Doprovázím se na šalmaj

Když v Dálce trhám z lípy květ

Pro vůni si vařím čaj

Nechci – já nechci zrezivět

ADVENT

Jenom pár dní do konce roku

Co slavívá se zaujatě

Vánoce utopené v blátě

Z koled umíme jednu sloku

Noc krátí se jak tvoje vlasy

Labutí pírka řekou plují

Tíseň ve slově Nemiluji

Sníh za krkem už roztál asi

Jen v lesích, které z okna vidím

Zaplály ohně na znamení

Mou touhu nikdo neocení

Však o dálku se neošidím

O MLÁDÍ

Jsem zase kluk

co chce mít nový džíny

a pátky zabalil do kůže toulavý

Jsem zase kluk

co odmítá být jiný

má jenom sny a žádné obavy

Je mi šestnáct a učím se baré

Starý džipson ve futrálu mám

Zpívám u ohňů i v malém sále

Do spacáku chodím k ránu sám …

VEČER V MÉM BYTĚ

Nebaví mě hledat život

ve vypůjčených knihách

Prožívat konce tolik šťastné

věř mi, není už v mých silách

Můj byt je částí

veleslavných Trosek

s kobercem z bazáru

Muzikou vyvažuju tíseň

pouštím ji postaru

Když déšť mi myje okna

a jaro je to tam

myšlenky potměšilé

do rumu zamíchám

SLUNCE Z PROUTÍ

Mám slunce nad svým psacím stolem

A ačkoli je z vrbového proutí

Sedávám pod ním neoholen

Slunce má slova nepřekroutí

Je to má malá inspirace

Když za okny si přelakomá Zima

Penízky z vloček nacpe do matrace

- to Slunce nikdy nezhasíná

PANELÁK

Panelák místo telefonu

mám zavedený bez poplatku

Protože nemám hmotných statků

jsou sluchátkem jen stěny domu

Tady se mlčí – už nemají co dodat

Tady zas hádka jako na tržišti

Z televize se dozvím věci příští

V koupelně pán chce ručník podat

Tam připálili kousek masa

K té vůni ukrojím si chleba

Nahoře výprask dětem třeba …

Jo, v paneláku – žít je krása!

POSLEDNÍ CHVÍLE

Z odkvetlých luk odchází Léto

Průvodce dlouhých štrek

Ten smělý střelec Vůní

Mám mu snad závidět?

Honí se kolem dokola

jeho babí děti

Vzaly mne do houfu

Vlaštovky domů letí

Podzimem přijímám

ten úděl Prométea

Ke stiskům rukou přikován

Tohle jsi nevěděla

VÁNOČNÍ

Zůstaň mi důvěrná

Rolničko na přání

Stále mi do uší

Tvá píseň vyzvání

Krabička z perleti

Voňavé smutnění

To když ti Vánoce

Samotu rozmělní

Na drobné penízky

Sypané po lesích

Kopýtek otisky

– náhodou když je sníh

NUTNOST

Prožil jsem chvíle plné písní

Ve víře, že ráno bude líp

A říkal si: „No, tak to riskni!“

Vítr pohlavek mi vlíp

Seděl jsem u stolů

Kde nepila se voda

Trpěl jsem žízní ve skalách

Prožít to všechno zase znova

Prožít a nepoznat ten strach

Majetkem zrovna neoplývám

a spousty písní dávno neumím

Na dně svých dlaní stále hlídám

to Všechno – o čem marně sním

NÁVRAT

Nachytaly mne na švestkách

Ty střípky něžných trampských nocí

Jako když házíš na zeď hrách

Když se tu houpou svůdně v bocích

Kdo jednou krví podepíše

Ten těžko z vlaku seskočí

Stává se psancem lesní říše

Občas mu prší do očí

Nachytaly mne na švestkách

Když jsem chtěl pouze nahlédnout

A Dálka šeptla: „Hlásím šach!“

Toulavý boty nešlo zout

BLUES

Své kytaře kdysi odkázal jsem blues

Jak jsem ho cítil ze tmy za oknem

A svítí hvězdy – nejspíš nezmoknem

Tak místo mínus dávám plus

Zvonilo v molech na zvonek u dveří

Tvář mělo chladnou jako kostka ledu

Vida ho, toho neposedu

Kytaře vyhlásil jsem příměří

MILOSTNÁ

Na podzim rudnou jeřabiny

Jak holka při milování ve dne

Na podlaze se válí dvoje džíny

Objetí krásné, hebké, pevné

Snad vydržíme kruté zimy

My i ti zimomřiví ptáci

Z jeřabin sladké laskominy

a lásky? Ty se často ztrácí

KONCERT

Honosné plakáty zvou mne na setkání

Někdy se hrát i vyplatí

Co zbude vítězi to nemám zdání

Slunce nás pozlatí

V komnatách dvanáct panen zpívá

Ta třináctá je prokletá

Král Čas nad nimi nudou zívá

Honza jde do světa

JARO VE SKALÁCH

Ve skalách sníh nám taje pomalu

Zima tu zahnízdí kolikrát do léta

Ráda se pokochá krásami útvarů

Jakých má pomálu ta naše planeta

Na březích potoků podléšky tancují

O kousek výš zas ledopád zpívá

Jedni to vyfotí a druzí malují

Ale nám tulákům šlapat to zbývá

PŘEDJAŘÍ

Po řece cestují

ledové záplaty

Barevní kačeři

honí své protějšky

Možná, že zbytečně

věříme v návraty

U vrátek zvoníme

Jaro šlo na běžky

SAMOTA

V písničce brečíš „že zůstal jsi tu sám“

A zapomínáš, že je to fajn pocit

Snad trochu smutný – hlavně v noci

Ráno pak míváš hlavu dokořán

MIRKOVI KOVAŘÍKOVI

Tak jsi nás našel v tomto městě

S očima dokořán a myslí rozechvělou

Sadaře veršů na udupané cestě

Hodiny bijí půl i celou

Mám dlaně od smůly

A ten zas od inkoustu

Když začínáme od nuly

Psát roky ve znamení chroustů

Máme slabost pro Tvá slova

S muzikou pod kůží

Když kytary šly do Krumlova

Zbyly nám trny bez růží

Přišel jsi tenkrát mezi nás

„V  černém baloňáku

zmáčený a prostydlý“

Náš Pegas podoben je draku

A naše řady prořídly

SEŠN

Foukačka hrála horké blues

Jak to i v Čechách umíme

Té noci padly stovky pus

Zaznělo áve domine

Pár tónů nešlo ještě spát

V hlasivkách ostří od meče

Něco mne nutí tiše stát

A říkat: „Zdráv buď člověče!“

U NÁS

V tom našem Kladsku včera napad sníh

V tom našem Kladsku se stále něco děje

Kdo vystoupí o stanici dřív

Může svou hlavu položit na koleje

Tady se holky pýří pouze chvilku

Cesty jdou z kopce do kopce

Máme tu camp na renesanci snílků

A vstupné bejvá větvička jalovce

PŘÁNÍ

Kvůli nim

zapředena v kráse

mohla jsi pohybem

otočit čas

na patě

Bylo jich víc

než stačila jsi zachytit

na římse dlaní

OBLOHA

Tančila po špičkách

v objetí s pasekou

Budila obdiv

Čelo si zdobila

kačenou nad řekou

Toulavá bohémka

veselá - truchlivá

Nevíme co dřív

SKÁLY

Odhrneš závěsy

vlhké a zelené

Zůstaneš pod stěnou

Křemínky bolí

Zůstaneš pod stěnou

Zůstaneš překvapen

Kamenné krásky

sní o údolí

Ve vzduchu zavoní

vyzvání k souboji

Kdo nezná odpověď

porve se za ni

Krásky zbraň svírají

na tvoji čekají

Pískovec chlácholíš

krvavou dlaní

ZNENADÁNÍ

Stala se rázem

bílou neznámou

ta zelená barva

mých toulek

Nosil jsem mámě

pár snítek pro naději

Rolničky z dávných hor

do sněhu zapadly

Snítky a naděje

zůstaly pod závějí

FRANCOISE VILLONOVI

Být dárcem vláhy jarních dnů

Být mecenášem zimy

Mít v kapsách kostky falešný

Za víno měnit rýmy

Pro lásku sáhnout na scénu,

Kde život hrál své konce

Rub - podobá se saténu

Líc - je jizva psance

KONEČNÁ

Hodiny v čekárně

popoháním kávou

ve společnosti

dvou posledních cigaret

Díky, holky -

Spánek je plyšová noblesa

odehraná na židli

za noci na nádraží

Někdo raději vdolky -

PŘESTAVBA

Zůstalo na dohled mé spěšné probuzení

Šedivec na trávě a modro z oblaků

Ta vůně podzimu co vyvolává snění

To všechno prožívám sám v teplém péřáku

NA KAMPĚ

Dočetl jsem knížku pana Janouška

Jak povídal si s panem Werichem

A smutek zvítězil nad smíchem

Ten smutek v roli svatouška.

Pak noční můra ve světle lampy

Pohádku chtěla vyprávět

Škoda, že skončil jejich svět

Za okny domku staré Kampy

KAVČETI

Bylo nám něco přes dvacet

Zpíval jsem „Závrať“ na perónu

Vlaky nás rozvážely domů

Já tóny chtěl jsem utrácet

Těch setkání pak bylo víc a víc

Smál jsem se stanu vprostřed lesů

Pohodlí taky dneska snesu

I když jsem stále básník z Nemanic

Od jistý doby mívám rád

Vodnická story v Českým ráji

Kde zvířátka se rádi mají

A chtějí spolu trempovat

My máme také svoji smečku

A každej svýho Pegase

Potkáváme se na trase

Však v báglu – elektrickou dečku…

JEN TAK

Skály se drolí odevzdaně

když slunce plácá do dlaní

Déšť slaňuje na tenkém laně

My občas stanem nezvaní

uprostřed marnivého dění

a báseň vzniká z protestu

Ani snad nejsme unaveni

Měsíc nám svítí na cestu

kterou se potácíme léta

skalám se večer poklonit

Pak vyslovíme právo veta

Ozvěnou slyšet Vlajku znít

DUBEN

Je měsíc trávy a bludných beranů

V houfu se nedrží po kopcích putují

Na noc se málokdy uloží do stanu

U ranních ohýnků na zimu žalují

Na krku zvonky – protesty bloudění

Pokaždé naleznou ten správný směr

Chuť vody z potoka vždy s úctou ocení

Rádi se účastní Panových her

PODZIM

Vrací se

přioděn v malířskou paletu

Podoben klaunu

udílí povely

koloniím raků

Slepě ho poslouchá

i listí na stromech

Až zaseje vítr mezi skály

ukloní se a odchází

Vykonal co měl

žádný potlesk

A my jsme zase jiní

Jiní a odhodlaní

Nemotorní uctívači

prchajících ptáků

KDO JSEM

Vítr tě zavede do noci

naplněné vůněmi

Nepochybuj

Když pochybuješ sám nad sebou

šlapeš si po svým JÁ

Skloň hřbet

ne pod tíhou pomluv

ale pod usárnou

Jdi bez pochybností

za kamarády

za podáním ruky

za svým JÁ

PRANÝŘ

V tý době

nebylo odpustků

tulákům

zpravidla ani těm,

co jim fandili

Stavěly se brány

se sklápěcím mostem

Dneska

odzvonili mostům

brána, ta už je

na spadnutí

jenom na pranýři

lidských řečí

je k zalknutí

RELIKVIE

Když v rukou mám

pár zrezivělých strun

mám s sebou

i radost na špagátku

Komu stačí

tak jako mně

lesní stín

ptačí pírko

snítka jeřabin

Komu to stačí

ten v rukou má

štěstí zrezivělých drátků

ZIMA

Moréna hladí bílé stránky

co vítr svázal do desek

Vrány svůj černý poklesek

zapíší do písanky

Řeka sepnula své břehy

špendlíkem z ledu pojednou

jdou stopy jedna za druhou

té velké bílé paní Něhy

ZRÁNÍ

Nasládlé chvíle

chladných rán

Už dozrávají plody léta

Za nehty tříska pobolívá

jak dlouho nevyřčená věta

Úporná snaha

prosnít den

Peříčko s námi zůstalo

po hejnech ptáků

které též

mrazivé ráno dojalo

ZELENÁ

Zelená láká na cesty

je jí už víc než na ukázku

Slunce přes všechny protesty

spouští se k Zemi na provázku

Pohodlím zaplatíte vstupné

na palouk dovádění

Neberte s sebou víc než je nutné

jen hlavně spousty snění.

NEODJEZD

Slyšel jsem k ránu

pár smutných muzikantů

Dálkám se kořili a hráli poslepu

Z písniček cítil jsem

šmír chlapů od volantu

hořkou chuť po pivu

malířskou paletu

To všechno po jednom

a navíc dohromady

čišelo nad ránem z tohodle jamu

Tak jsem se k odjezdu

otočil klidně zády

začal se usmívat

Pámbuví čemu

POZVÁNÍ

Pozvu tě do přísně

tajných koutů

Slepíme dohromady

průsvitnou ospalost.

Ráno

Vlaky se rozjíždějí

Ptáš se

Jo, lepidla mám dost

ZBÝVÁ JEN JÍT

Oklamáni oblohou

utáhli jsme přezky usek

a přešli starý most

Prvním kapkám deště

sotva jsme prokázali

povinnou všímavost

Byli jsme zaskočeni

Bláhová představa

domýšlivé Přírody

že se zaleknem

soudržnosti

dovádivých kapek

Najde nás za oknem

Budeme promáčení

A bude mlha na vrcholcích hor

Jaromír Hlavatý - Juan

Trampský básník, spisovatel, písničkář

a muzikant, mimo jiné držitel mnoha ocenění

získaných v literární soutěži Trapsavec,

z níž si odnesl i cenu nejvyšší.

Do sbírky byly vybrány básně ze zdrojů:

- „Říkanky ze psacího stolu“

(pouze jeden výtisk v r. 1988)

- „Táborový oheň“ – rubrika časopisu

Mladý svět (r. 1978)

-  „Cesty“ – samizdatový sešitek z r. 1975

„Renesance snílků“

Jaromír Hlavatý – Juan

Fotografie:  Jaroslav Šálek – Jerry

Vydalo nakladatelství RODOCAPSA

v roce 2009

1. Page 1

1. Titulní stránka

2. Page 1