Povzdechy

Jitřní

Přichází po špičkách

docela něžně

Na celty spáčů

vypálí znamení světla

Už je čas

Je čas

A k smrti je zase najednou o kousek blíž

Polední

Slunce je nejvýš

Jen svobodná touha

plachá a lehce uzardělá

se může dotknout těch výšin

Stačí jen překročit gravitaci povinností

které jsme posbírali po předcích stejně

jako Desatero

K přežití

Večerní

Připozdívá se

Jen těžce se rozliší obrysy stromů

na horizontu

Pomalu splynuly s nocí

a teď se jim ve větvích pohupují hvězdy

Půlnoční

Temná noc

Jedna z nejtemnějších

Pouze dupot vlastní krve

Na konci černé jezero

ze slz strachů

touhy a bolesti

A na dně…

Co bývá na dně každé tmy?

Poezie nad 23 let

2. místo – Lenka Hejdová – Majdalenka