Povidlové povídání

ve slivoni vzplály vlasy

jak je zvedly husté větve

ruce svedly rituály

/mé je uvnitř a to vně tvé/

plody léta plodná léta

deklamuje paralela

a když od úst pecka vzlétá

jak artefakt duše těla

jako nota do pomlky

kolmo k nebi namířená

k beránkům co ženou vlky

posteskla si stejná žena:

co ještě dnes v barvách plane

zítra bude zašlapané

na poslední stopce visí

povidlové povídání

/jazyk sládne táhlým kdysi/

na pasece místo laní

zůstane jen bludný kámen

a s ním toulky rozhodnutí

se vším co už nepotkáme

holý kmen je sloupec rtuti

prostupuje za zahrady

linkou cesty a dál k nebi

vymezuje tam a tady

tady se mi uvelebil

další lístek na rameni

a když foukne tam

už není

1. místo Poezie Oldpsavci Jitka Fialová