Roztrhnutou oblohou II.

( Cmarovi )

Byť znova tulák

stočit si bágel ako cigáro

šlukovať lačné kroky

na nevyspatých cestách

než sa prvý ranný vták nadýchne

a privolá deň

Byť znova tulák

zabudnúť tváre a oslovenia

a utržky dotykov

za všetkými stodolami nehy

v pomočených žihlavách

s rozkročeným kompasom v dlani

Byť znova tulák

čakať na desiatom peróne

zvetralých odjazdov

diaľkových vlakov

na ten môj čo ma vezme na juh

niekam dole

Byť znova tulák

vyberať z popolniku spomienok

tie nejdlhšie vajgle

stále voňajú holým dymom na nahej koži

a ťahajú zo mňa

púpavy sľubov

Byť znova tulák

kráčať roztrhnutou oblohou

poslednému

kpt Nemovi vo mne

čítať v zhasnutom jabloňovom sade

ešpézetky netopierov

Byť znova tulák

vykúzliť vreckový oheň

v hladnej brázde zimy

zrátať dvanástim mesiačikom

ešusy vypitej kávy

a ukradnúť si aspoň jeden deň

než sa prvý ranný vták nadýchne...

Zlatý Trapsavec

Peter Jokl – Joko (Partizánske)