JAROMÍR JUAN HLAVATÝ

LOVEC

NĚŽNÝCH STRUN

2010

© Jaromír Hlavatý

Photos © Jaroslava Šálková

ISBN   978-80-904630-0-4

ZA SVÍTÁNÍ

Právě jsem procitl pod křídly labutí

A trochu zmateně vítám svůj den

Revma mám v koleně jak Slaboch Ben

Cigáro ke kafi přidává na chuti

Hraniční kameny dávno už nehledám

Divocí holubi přinesli vzkaz

Že drsní Ikaři lámou si vaz

Já zatím poťouchle šklebím se koledám

Dávno mi nevoní ani rum bez čaje

Teple se oblékám v kočičí srst

Voňavých vzpomínek zbyla mi hrst

Písničky od ohňů vrací se do stáje

Tak ještě do mraků co táhnou nad krajem

Narychlo odložím touhu a chtíč

Cukr jsem spolykal. Zůstal jen bič

A v pátek do vlaku nastoupil nezájem.

DOTAZNÍK K ŽIVNOSTENSKÝMU LISTU

Původem lovec něžnejch strun

Pohan co uklání se stromům

V bouři co vzývá boha hromů

Snídá jen kafe a v něm rum

Pán cest a dobyvatel hradů

Holek co nechtěj samy spát

(každá má ve svejch očích hrad

i když se skloňuje ve druhým pádu)

Ctitel všech dávnejch nostalgií

a pochlebovač Kerouaca

Jak svatý Jiří svého draka

i já zabíjím poezii

Obchodník s deštěm v sebeklamu

Pastýřem snů i listonošem

Tanečník kterej dostal košem

Sběratel lidskejch hlavolamů

Řidič z toulavejch autobusů

I muž se srdcem kovboje

Konzument whisky vestoje

Žebrák co zbohatnout chce v klusu

To je tak asi všechno – páni

a můžete si v klidu číst!

Co chci? Jen živnostenskej list!

Štempl co stačí na toulání ...

Liják mi padá na vobočí

jak sochám dědka Wabiho

Nebesa na mě něžně močí

a bouřka bručí: „Zabi ho.“

Sešel jsem z cesty – to je tím

nikdy jsem neposlouchal rád

Vyznavač dětí kopretin

měl radši žízeň nežli hlad

Pouštěl si draky na provázku

hrál čáru o velikej rum

Nečekal nikdy na otázku

zda smí se věřit zázrakům

Chodil jsem vždycky přes závory

co na to jestli měl jet vlak

A policajtům říkal: Sorry!

Na batlu nosil lesní znak

Nikdo mě nikdy nepředělal

tak holky házely mě lvům

Vzteky jsem vobčas trochu zbělal

pak uctíval jsem akord strun

A tak mě berte, jakej jsem

teď právě mokrej na kůži

Vobčas pokřtěnej úletem

Sám sobě však nic nedlužím

ZAČALO SE KÁCET

Věnováno Wabimu Ryvolovi

Pouštím si dokola desku tvejch songů

Rumové odpustky krátí se – prší

Tomuhle večeru „Hejno vran“ sluší

Skládám si tajenku z nahořklejch longů

Loudavejch návratů dočkáš se stěží

Na cestách k Islandu ještě je sníh

Koukám se na nebe – sever či jih

Kde Bílá neznámá ta země leží

Stáli jsme častokrát u stejnejch barů

Z perónu nad ránem tvůj gibson zněl

Pravda že občas si svý texty zapomněl

Navzdory kšiltovce z džínovej cárů

Deska už dohrála – smutek sem zve se

V tom campu nahoře ať máš dost dříví

Snažím se povědět těm co se diví:

„Začalo kácet se i v našem lese ...“

SNĚNÍ

Svý sny jsem našel v oblačným reliefu

Práskaly bičem v naprostým souznění

Tak jako já se neuklání šéfům

Občas je vandrem za to odměním

Táhneme spolu krajinou třech přání

Značkujem ohněm to všechno prokleté

Skály nás hladí pískovcovou dlaní

Být tu či nebýt (jé, pane Hamlete!)

Kraj rodí sta nepřebernejch vůní

Smečka mejch snů se dala do běhu

Asi už brzy bude Novoluní

Však jejich tlapky vidím na sněhu

Na starým campu se udýchaně skácím

I ty mý sny se cestou zpotily

Podivný ptáci se do hnízdiště vrací

A prošlý roky jako by nebyly

HOBOUSÁCKÁ

Věnováno Houlovi

Dva žhavý nože kraj tvůj krájí

odnikud nikam – zase zpět

Bezmocné zlostí Slunce pájí

bolestí rozkousanej ret

Tvá Cesta co tě opustila

(jak už to ženský umějí)

někde se na dluh přiopila

Zaplatils horkou kolejí

Tou hobousáckou ekvipáží

budeš se vracet mezi nás

Korálky na psí srsti stráží

vzpomínku každičkýho z nás

Rozdal jsi všecko včetně sebe

S kým budu zpívat černý blues?

A někde uvnitř ňák mě zebe

S rumem sem jede Velkej vůz

RETSEJŠN ČP. 5

Tak jsem se předvčírem za stínem otočil

Pár lahví vyplenil aby byl klid

Na lůžku z opuky klouby si otlačil

Věren svý představě: Žij a nech žít...

Barety červený jak z písní Ryvolů

Mávly mi v ústrety když vstával den

Pěst černá od smůly zas bouchla do stolu

Jak z dob kdy vycházel časák Žen-Šen

Vykrádám přídavky z příběhů Paměti

A oheň z písniček vybírá daň

To že jsme do bláznů jeden den zakletí

Bývá věc úvahy – kdy tasit zbraň?

Bourbon pít z plecháčku je naše výsada

Na krku korálky... k ránu jít spát

Pak už nás neděle k Návratům zapřahá

Ruleta ročníků začla se hrát...

PRAVDIVÁ

Hledal jsem v půlnoční krajině

Sopku z níž Pravda tryská

Vlakový nádraží ve Zlíně

Odjezd na správná místa

Den začal s příchutí ořechů

A končil žízní co zpívá

Déšť lačně vpíjel se do mechu

Jak do mne sklenice piva

Hledal jsem svou pravdu bez výhrad

A našel oči co věří

K ránu se nechodí spát

Čechral jsem havraní peří

Polibek od čaje bez rumu

„... ahoj a měj se hezky!“

Když prstem zavadím o strunu

K snídani trháš mi švestky

Druhý den přišlo v obálce

Přání s kousíčkem touhy

Tvůj Pegas že touží po dálce

A podzim že bude dlouhý

Týdny se vlekly jak lokálka

Do kopců s barevnou kůží

Obálku míjela obálka

Život nám čím dál víc dluží

Sopka co lávu má pravdivou

Stala se středem mé Země

Písnička s ofinou marnivou

Konečně zazněla ve mně

KDYŽ VONÍ HLÍNA

Včerejší pondělí s datumem ku jaru

Vlezlo mi na mozek jak senná rýma

Spacák co pelichá – kanady do páru

Z povětří vypadlo, že voní hlína

V pohádky nevěřím, mají však půvaby

Kladou je do pastí tuláckým duším

Princeznu zakletou na cestě do žáby

Aniž bych políbil v zásadě tuším

Týden je bez konce s akordem odjezdu

Páteční tremolo v prstech mi dřímá

Psi vyjí na měsíc, já však jen na hvězdu

A kolem dokola zas voní hlína

ROK 2075

Nalomen slepotou ptáků

postávám u plotu

pod stromem

kde nikdy nepršelo.

Údržbář v bílé škatuli

dotírá s prezencí

Cejchuje návštěvníky

a otvírá zvědavcům

příklopy studánek.

Se třetím západem

umělého slunce

vytryskla z amplionů

„Trampská romance“

JEN PRO VÁS

Kdo toužíte být v celém světě

A vracet se ke svým ohništím

Jen pro vás co pro krásu hned neusnete

Budu dnes zpívat – pokud smím

V paměti hledám zatoulaná

Nebeská stáda bujných krav

Dívku co stále je tu sama

Miluji ve svých písničkách

Řeky co černé jsou i zlaté

Nespočet cest co nikam nevedou

Všechny ty ďábly, všechny svaté

Kraj, který voní lebedou

V akordech svých co naučil mne táta

Ať každý tady uslyší

Až jednou čas zabouchne vrata

Písničkou bolest utiší

KOUSEK SAMOTY

Namodralej kousek duhy

Uvízl slunci na patách

Táhnu svůj meteor

z dálky na provázku

Smrkovej bejvák deštěm splách

K snídani z úlu medovejch iluzí

Samotu pozvanou mám

V záporu reality

otvírám okenice

V bejváku pod smrkem nejsem sám

PÁTEK

Když se černý mraky k horám tulí

Ve vzduchu plno elektřiny

Pátek – den ve znamení smůly

Hraje si s námi ententýny

Brouzdáme časem po staletí

Máváme vlakům na pozdrav

Jsme dálek ušmudlané děti

S vůněmi červencových trav

VEVERCE

Věnováno boudě v Ádru

Skály mi léty krátí dech

Žízeň z potoků neuhasím

Metrák co tahám na zádech

Dříve než kdysi se teď hlásí

Pak ale stojím – čert vás vem

Ze vzduchu cítím střelnej prach

Namísto boudy – černozem

A někde jako by hrál Bach

TULÁCKÝ HARAŠENÍ

V konečné fázi loňského Zatmění

Našel jsem otisky Letů a Pádů

A až se podhůří v pramínky rozmělní

Stanu se rukojmím Měsíce hladu

Čekání na vlaky a úcta k úsilí

V dlani mám úlomek včerejší cesty

Hrad prošlých vzpomínek k ránu jsme dobyli

Ospalý putykář počítá resty

Když déšť nám zatančí

Kaluže rozkvetou

Copak se pod skalou bude mi zdát

Sny až si po sobě v mý hlavě zametou

Z tuláka básníkem - stal bych se rád

NĚMÝ MĚSÍC

Když měsíc oněmí a je to vážně slyšet

Noc otvírá se dokořán

Jak lesů souznění cítím tu touhu v břiše

Co bičem práská ze všech stran

Pouštím se do hlubin, kde se i cesty ztrácí

Občas jen stín se vyplaší

Větvička jeřabin co nechali tu ptáci

V mých dlaních náhle vyraší

Sníh nepadá, jen vločky vzduchem plavou

Pastevci myšlenek šli spát

Podzimní nálada mi tančí napříč hlavou

Něco mne nutí k tanci hrát

Struny jsou skleněné, marně je k ohni skláním

Bratří se s tímhle počasím

A noty půlené ta věrná smečka k saním

Táhnou mne dál – tak souhlasím

SNOBRANÍ

Mejm snům se letos nedařilo

Hrad z pampelišek vodkvet hned

Pár nedopsanejch písní zbylo

A dvacka přišla na účet

V Kanadě potlach k vodepsání

Smečka psů vyje pod voknem

Ještě tak holkám pro zasmání

(nebude pršet ... nezmoknem)

Sny se mi drolí do tabáku

Co kouřím když se napiju

Batldres z lístků vlčích máků

Těžko si taky ušiju

Milencem bloncky Romantiky?

Vo tom si nechám klidně zdát

Na jedný ruce dělat kliky?

Vždyť už mě táhne padesát

Prozpívat noc až do svítání?

To bylo kdysi, vážení,

A rvát se? Díky za voptání

To nepočítám do snění

Mejm snům tak leda nalejt víno

Červený trpký jak mám rád

Pro letošek je vybílíno

Za rok je přijdu voškubat

BOLEST

Stulená v ošatce vrbových výhonků

Mouraté koťátko s ostrými drápky

Zbytečně nabízím obětní laskonku

Marně se otáčím z vikýře zpátky

Přichází nad ránem bez řečí bez ptaní

Marně ji posílám do skalních roklí

Je marné těšit se, že dolů neslaní

Když všichni diváci běží sem zmoklí

Tak jsem jí zakroutil krčíkem doprava

Obul si kanadu z hroznýší kůže

Hodím ji do ohně – jsem starej nemrava

Co holkám na zcestí rozdával růže...

APOKALYPSA

Už se mi nezdá, že Sírius svítí

Nad kempem v údolí když v zimě spí

Ani mě nebaví olova lití

Kdo si čte z budoucna – tak hodně ví

Kdo si čte ve snáři o starých fámách

Pouští se do boje s Božími mlýny

Pravidla ukryje v blátivých jámách

Nad buřtem na klacku polyká sliny

Čtenáře zaplaší sluneční negace

Když sami o sobě přečtou si pod řádky

Nad rumem v nádražní propuknou ovace

Že „starej profláklej“ zůstává za vrátky

Takže si listuju v uctivém zoufání

Chladnými stránkami tohodle webu

Jsem „starej profláklej“ a možná zacláním

Jen se však ukláním soli a chlebu

MODLITBA

Ohnivý jazyky mlsají temnotu

Modlitbu pro oheň šeptáme spolu

(adresu autora našel jsem u plotu)

Rád bych s ním zasedl k jednomu stolu

Voní z ní akáty a smůla borová

Pak vítr odnese poslední ámen

Jsi hora z úsměvů, panenka kůrová

Co svými dotyky oživí plamen

Pískáš mi na flétnu pohanský nápěvy

Půlnoc už zalila hrnečky s kávou

Jsme v roli truvérů, toulavý návštěvy

Co se jim myšlenky zbláznily slávou

Až oheň vyhasne půjdeme s procesím

Ranního svítání a nočních stínů

Růženec z jeřabin na krk ti pověsím

Budeme přemýšlet kdo z nás má vinu

GENERÁL

Na sklonku Vánoc šel jsem nocí

A měl tě v úctě, paní Zimo

Vločky se prohýbaly v bocích

A řeka měla bílé lino

Cesta mě svedla okamžitě

Snad vědoma, že trpím na ni

V jesličkách kdesi spalo dítě

Daleko bylo jarní tání

Pak oheň – u něj dvanáct stínů

Já vzpomněl jsem si na pohádku

Vojáčci ať jsou jenom z cínu

Já přál si na sklonku těch svátků

U ohně spoustu hezkých písní

Prosinec hlavou pokýval

- a bylo vidět, že je místní

Najednou sám jsem v lese stál

A tak mě cesta vedla zpátky

Zas vítr s vločkama si hrál

Nevěřím zas tak na pohádky

Jsem jen Cínovej generál

ZIMOTŘAS

Z letošních závějí mám zmrzlá kolena

Klaním se perutím všech sovic sněžných

Ohniště polyká březová polena

A srnky okolo jsou z rodu něžných

Vím, kudy přichází stíny co nezpívaj

Vím, kudy odejít, když cesta mizí

Zima je pověstná svým sólem na šalmaj

v korunách borovic. Vítr jak cizí

i s tou svou krutostí dokáže okouzlit

Na cestách bezradných k ránu to chladí

Potoky pod ledem chtějí se pomazlit

Plameny s kytarou málokdy ladí

FANTY

Hra na fanty je stále nová

Jak auťáky co nestaví

Pak za zády se má dlaň schová

Oči jsou plné únavy

Komu že odkázat mám dálky

Z kterejch mám v zádech brnění

Snad pánovi od píšťalky

Co dává vlakům znamení

Komu že rozkázat mám vlastně

(když rozkazy sám nemám rád)

Že zpívat musí pouze krásně

Ať zpívá ten, kdo zpívá rád

Ještě pár fantů nosím v sobě

Ty těžko někdo objeví

Pusy co chutnaj stále nově

A jizvy co mě zasvědí

Možná, že odkázal bych sebe

Tomu kdo píše dějiny

Kdo pochopil, že modré z nebe

Je vlastně odraz od hlíny

LÁSKY A NELÁSKY

Město mě nakoplo s rozběhem do zadku

Když jsem se opíjel v zahrádce bistra

Koktejlem zklamání a drobných poznatků

Trochu se ukájel titulem Mistra

A tak jsem zaplatil blondýnce s výstřihem

Tringelt dal pro štěstí, jak to tak chodí

Po cestě co byla nedávno pod sněhem

Odplul jsem pod vlajkou vikingských lodí

Do kraje setkání u nočních ohýnků

S převisy nad láskou všech šesti strun

Do skal co před lety daly mi do vínku

Lákání ozvěny, v lahvi rum

Obrazy z pravěku trampského smýšlení

Barvené ocúnem, potem a zráním

Na vršku pískovce přichází zachvění

Co se mu pokaždé zbytečně bráním

Výstřelem do ticha oslavím Peruna

Návrat až do mládí – do rán co studí

Na značce pro štěstí zaklekla Fortuna

A Lásky – Nelásky? Zase mě studí...

LISTOPAD 92

Když kličkujeme mezi léty

Strniště – hebké kapradí

Občas ty prozpívané věty

Nám z jehličí čaj osladí

Slunce je zvlhlé do zelena

Když probouzí nás do rána

Drolí se, drolí první cena

Jak opuštěná Nirvána

Kolik nám zbývá nedospáno

Z nocí co nejdou pohladit

Vzpomínek kolik nepozváno

Přichází tajně k ohni snít

Pak osloví nás nečekaně

Holka co brouzdá řečištěm

Ústa jsou napřažená k ráně

Polibek nechá na příště

Tak kličkujeme mezi léty

Čaj z jehličí už vychládá

Dálka se mění ve flažolety

Ohledy po nás nežádá

PASTEVCI

Vy pastevci všech tažnejch ptáků

Jsou chvíle kdy vám závidím

A v abecedě tajnejch znaků

Ten svůj už léta nevidím

Kytaru zimou rozladěnou

Slýchávám z kopců znít až sem

Když vyběhnout chci za ozvěnou

Kdosi mi z čela vyjme šém

Cesty už mezi stromy mizí

A proti proudu vlny jdou

Snad i těm ptákům zdám se cizí

Škodolibě si křídla mnou

PŘÍSLIBY

S půlnocí tirácký písničky zpívám

A v dálce listovat chtěl bych zas s tebou

Léčivé kamínky když v dlani svírám

Tak noci bez spánku trochu míň zebou

Chodíme dokola (u studny oslíček)

S časem jak s opratí – levá a pravá

Někdy se potkáme v rámci tří písniček

Víkendy rozmíchej – a malá dává

Často se rozběsním slovními útvary

Jak bouřka nad ránem v měsíci růží

Vztek pod tvým úsměvem vtělí se do páry

Když za mě nastavíš bleskům svou kůži

Než jaro vyláká mouraté kočičky

Na drobné směníme životní splátky

Úspěch ti vyvěštím z duhové kuličky

Pak za ni vyměním z odjezdů pátky

PRŠÍ

Když v městě smrdí kanály

Předpověď bejvá všelijaká

I kachny úsvit zaspaly

Slunce se při východu fláká

Než na něco se rozpomenu

Jsou první kapky na dosah

Těžko je zpěvem rozeženu

Asi se slejzaj na potlach

Stepujou se mnou na rozcestí

Jsou jednou z mnoha potíží

A jako bájní Věrozvěsti

Se snášej dolů bez zdviží

VRÁCENKY

V obvyklých směrnicích větrné růžice

Hledal jsem návraty toulavých křídel

Vrací se přes moře sextanty z Měsíce

Horečka z únavy... Rád bych je viděl

Čekám je v podhůří co jarem přetéká

Abych jim nabídl hnízda svých dlaní

Slovíčko nadrobil, ač nejsem Seneca

Vždyť právě v poledne skončilo tání

Znám touhu návratů z ptačího vyznání

I zpěvy nad ránem když oheň dřímá

Odcházím poražen z tohoto utkání

Třináctou komnatou vrací se Zima

TAK VIDÍŠ

Tak vidíš! Bez už dozrává

I alej švestek sládne

Čas veřejně nám nahrává

Jak za noci – tak za dne

Bylo to možná ve spěchu

Déšť padal na tři doby

Když přijali nás do cechu

Snoubenci Pegasovi

Tak vidíš! Rok je za námi

V toulání máme chyby

Nebe dnes hrozí vločkami

Co chceme to nám slíbí

Jsme v bludném kruhu celý čas

Všechno si čteme z dlaní

Společně táhnem za provaz

My blázni sezpívaní

Tak vidíš! Jaro zapřahá

(můj život nosíš v sobě)

A snad nám z kopců zamává

Nám bláznům – v každé době

PŘED PŘEDJAŘÍM

Ukrojím krajíc z kraje pod horama

Mažu ho medem co včelám ukrádám

Támhleta skála je moje dávná známá

Zase jsem propad jarním náladám

Jsou jich tu hejna a sakra jim to sluší

Každej rok stejný a přesto jinačí

Srst kočiček mě jako chlapa vzruší

Petrklíč v klopě mám vlastně nejradši

Když vítr lákám ke hře na píšťalku

Co mi ji vrba cestou nabídla

Málem jsem nechtě šlápnul na fialku

A nebe zdvihlo svoje stavidla

Bláznivá doba - když Duben sliby plní

A já se vkrádám do svejch Stínadel

Řeka se v bocích neodbytně vlní

Mně hlína voní ... tak abych teda šel

DÍK

Věnováno Kavčeti a Jerrymu

Byla to dlouholetá jízda

Leccos jsem napsal – zahodil

Pak jednoho dne – kavčí hnízda

Já ze dvou sklenic víno pil

Ta hnízda drolí laskavosti

S patřičnou úctou šedivím

Z hostin zbývají pouze kosti

Z básnických sbírek jenom stín

Zbylo však v dlani kavčí pírko

Pár fotek v barvě vzpomínek

Podpalme oheň jednou sirkou

Dovolte, abych klobouk smek...

ŠELMA

Pár čísel a pár vzpomínek

Otevírá se Prašná brána

Na cestách honils kamínek

A zpívali jsme až do rána

Neměl jsem s tebou nikdy strach

Že přepadnou nás či zabloudíme

Každej se jednou změní v prach

V každém z nás jedna šelma dříme

Roztahuje se po místnosti

Pan Smutek jako záděra

Smutek a Vztek jsou špatní hosti

Když přijdou takhle za šera

Už je zas čas. Čas někam jít

Jeřabinám zarudly tváře

A nemůžu to pochopit

Proč nechci sáhnout po kytaře

Proč vypálil jsem ohněm kruh

Do země která je mi svatá

Snad chtěl jsem dneska splatit dluh

Chtěje být víc než hrstka bláta

Ať plameny ční nahoru

Ať vědí tam, že o nich víme

Potomci trampských tamborů

V každém z nich velká šelma dříme

NA STOPU

Slunce mi dneska vzalo roha

Tma přišla o hodinu dřív

Pravá i levá bolí noha

A na stopu mě přešel smích

Tam někde v kopcích ohně hoří

Já zatím mrznu za městem

Dálkovejm světlům se dlaň dvoří

Jak milenec svý nevěstě

Pak náhle auťák zastaví mi

- půlnoc mě najde mezi svými

PŘEMOSTĚNÍ

Mosty i předmostí z duhovejch destiček

V předvečer sobotní mi nabídlo nebe

Potoky přebrodí má Touha na klíček

A v lesních odstínech nacházím sebe

Obavy z klekání a stínů pod skalou

Žízeň co tulí se při každé štrece

Písnička skládaná pro holku ospalou

Vůně co vypadly z chlebové pece

Večery u piva s kytarou na klíně

Kámoš co ztratil se aby se našel

Tajemství ukrytá až na dno jeskyně

Plamínky vzpomínek zas abych zhášel

Léta se neplaší, jdou klidně v zápřahu

Kameny z ohniště obrůstá mech

Jen párkrát do roka zabalím odvahu

A chytám do lasa svůj Druhej dech

KRÁSA

Poznávej krásu opatrně

Když pampelišky odkvítaj

Uhni se z cesty plachý srně

Pod kůží nosíš tenhle kraj

Do knížky básní sebe sama

Vlož kousek vřesu potají

V půlnoci tancuj pod hvězdama

Za zvuku lesních šalmají

Mým Kladskem nikdy nepospíchej

I když je často samej šrám

Svobodnej vítr zase dýchej

A nezůstaneš nikdy sám

ŽIVOT

Život je reklama co vleze pod kůži

Poplašná siréna – pondělní ráno

Náhodná setkání (budiž ti přáno)

A štěstí na okraj když už se zadluží

Houpá se na loďce, která sem připlouvá

V nádražní čekárně brouká si blues

Někdy mu připíšeš významné plus

Jindy ho prokleješ, i když se omlouvá

Máš chuť ho okousat jak perník z chaloupky

Dřevěná camrátka klepou se do kroků

Jo, ještě v dřívějšku mívals víc nároků

Dneska se bez dechu potápíš do hloubky

A tak tě probouzí křik racků na řece

V dlani máš vltavín a další den

Je dobře snášet se na pevnou zem

Po svejch se doplácat alespoň na WC...

KROCENÍ

Řeka má v očích vztek divokýho hřebce

Když poprvé mu uzdu dávají

Vždyť z volnejch plání se do ohrady nechce

Každej se vzpíná – když ho sedlají

A žádná síla tady nepomůže

Z břehu k ní proto vlídně promlouvám

I když mne za to málem svlíkne z kůže

V lodičce z kůry jezem proplouvám

Úlitbu z placatice rumu

Jí leju z mostu rovnou do chřtánu

Asi jsem trochu ubral na rozumu

Snad se to jinejm hodí do krámu

A pořád stoupá a ukrajuje z břehů

Jen hudba v mol ji trochu utiší

Dal bych jí rád tu pouhopouhou něhu

Co dává člověk jen svejm nejbližším

Rozdám svý statky i nedostatky v přání

Aby zas byla líně vznešená

Modlím se k ní a ač jsem bez vyznání

Víra je to – co člověk znamená

DÁLKA

Nosím ji v uzdě sbalenou

Jen tak – pro vlastní potřebu

Občas mazanou na chlebu

Jindy zas ohněm pálenou

Vždycky mě od ní bolí záda

To proklínám ji proklatě

Pak na cukrovým špagátě

S ní slaňuju – a ona padá...

Vždycky ji chytím do náručí

Nikdy mne totiž nezradila

Takže jí odpouštím ta kila

Tý Dálce – co na vlak pětku ráda pučí

ZAKÁZANÝ OVOCE

Pár hezkejch holek a whisky do džberu

Flámovat noc a celej další den

Stopovat auta, mít kecky vod téru

Vrátit se zejtra a nebo za tejden

Sladit si kafe cukrem v hrsti

A spartu místo snídaně

Se štěstím lovit pstruhy u propusti

Nakopat těm, co zbyli ve straně

Na Brdy jezdit zase v „zejmě“

Mínusy lákat pod deku

Nahej se koupat samozřejmě

Ze smíchu dát se do breku

Zdát nechat si o špeku s chlebem

Vzájemná úcta dávno neplatí

Ustlat si jen pod širým nebem

Mít techtle mechtle s pěknou Závratí

Jenže mi kdosi slepil stránky

V cancáku trampskejch neřestí

Nechci bejt ten, co hraje Stánky

To radši ať jsem na scestí

ČASOMÍRA

Čas splétám jako pomlázku

Už jaro lehce metr stříhá

Mravně se klaním běláskům

Z tání se řekám cuchá hříva

Přišlo mi včera na účet

Pár jehněd včetně pousmání

S krabičkou levných cigaret

A s ohlédnutím za touláním

Zákony těžknou po závrati

Žízeň se ráno probouzí

Čas otočí se na souvrati

Platíme daně za nouzi

Zbytečně mne si cestář ruce

Na klopě pírko havraní

Stopy se ztrácí na opuce

Pak míří kamsi do strání

A tak jsem stvořil Časomíru

Stárnu na konci příběhů

Však ve znamení netopýrů

Jsem pořád ještě v záběhu

BEZ KLOBOUKU BOS

V klobouku kouzelných pastýřů myšlenek

Vyrážím na vandr omšelý navenek

Uvnitř mám studánku – čistou chuť vědění

Poslouchám Kryšpína, Keše i Křesťana

Občas se v pozadí rozezní Smetana

V předjaří na nohou pocítím svědění

A tak v tom klobouku a v marné naději

Kulhám si po cestě – co tak mít raději

Naděje v setkání přichází poslepu

Rád jednou do roka palec mám na kaši

Hejno všech písniček (co jich pár nesnáším)

Kouř štípe do očí – nevidím na větu

Vloni i předloni, možná za sto let

Hlt kafe z ešusu budeš mi závidět

V kloboucích do deště budeme vysmátí

Mávnem si na pozdrav – odjezdy neplatí

Básničky v šuplíku – ó, jak jsme bohatí!

Ten lepší trumfuje Sintovou „Závratí“

TOULÁNÍ NA OSTŘÍ NOŽE

Někdy se vracím tupý a nastydlý

Sluneční hodiny zapadly za smrčí

Cesta je voňavá jak koláč s povidly

A ostří obzoru dálkou se zaručí

Pomněnku za klobouk, hlad stokrát zapřený

Na zádech složenou „Děravou chajdu“

Dávno jsem zapomněl na bludné kořeny

Jen k ránu doufávám, že ten směr najdu

Sluneční paprsek snad mě včas obrousí

Rád bych se poklonil jarnímu spěchu

Tyhlety návraty vždycky čas najdou si

Aby mne přijaly do tajnejch cechů

VYZNÁNÍ

Někdy, když chybí mi dvanáctá komnata

(z třináctek míval jsem od dětství strach)

Napíšu vyznání na nebe – do bláta

I když mi pod nohy házíte hrách

Vyznání prokvetlé jak vousy kacíře

S pachutí tabáku, rumu a čaje

Majíce hodnotu jednoho halíře

Rezavý podkovy na dveřích stáje

Úplněk vede mě k hraničním kamenům

Pak mezi skalami zahouká vlak

Mám úctu k stmívání i k horkým pramenům

Někdy mi ze všeho přechází zrak

SOUBOJ

Do vrásek svých se někdy schovám

Na dlouhý sejšny došel dech

Jen jednou za rok neodolám

Když jaro stojí na schodech

Zas podobno je kolotoči

V nejvyšším bodě zapíská

Stejně mě nikdy neochočí

„na časy“ mírně zablýská

Vyrážím proti proudu tání

Svým věkem kroky násobím

Dubnový liják tiším dlaní

Větru pár písní napovím

A tak se každoročně lekám

Kdy tenhle souboj prohraju

Před každým jarem klobouk smekám

Zbytek dní toužím – po jaru

1. Page 1

1. Titulní stránka

2. Page 1