Narcis, mečík, kopretina, tulipán, vstavač, sléz, přeslička, kokoška, zvonek

Jedné kvetoucí zemi vládl král Narcis. Všude po paláci visely na stěnách jeho portréty nebo zrcadla, protože miloval pohled na svoji tvář.

Jednou ho napadlo, že by se měl oženit. Když mu rádcové přinesli portréty princezen, aby si vybral nevěstu, všiml si, že jeden obraz nenápadně strkají za skříň.

„Copak to přede mnou schováváte? Chci se podívat!“ houkl na ně.

„Tahle princezna nestojí za pozornost, Vaše Veličenstvo. Krása průměrná, chování nevalné, nedokáže se zamilovat, zkrátka a dobře – nic pro vás.“

„Dejte to sem! Á – princezna Kopretina – vůbec nevypadá špatně,“ spočinulo královské oko na obrázku. „Pozvěte ji do naší zámecké zahrady.“

Rádcové ale vrtěli hlavou. „To nepůjde, pane králi. Princezna byla unesena odbojnými pány Tulipány.“

Mečík

„Cože? Ti darebáci? Už zase dělají neplechu? Je nejvyšší čas jim ukázat, kdo je tady král a princeznu osvobodit!“ rozhodl Narcis.

Jako bojovníky naverboval statné Mečíky ze své zahrady. Barevná královská garda nabrousila své mečové listy a vyrazila s králem do boje.

Páni Tulipáni měli své hlavní sídlo ve staré pevnosti.

„Je jich nějak mnoho,“ mračil se král Narcis. „Ukryjte se a pošlete tam zvědy.“

Jakmile první sluneční paprsek sklouzl po zdi pevnosti, hlídkující Vstavač si protáhl končetiny. „Vstávat, vstávat, vstávat,“ začaly povykovat všechny jeho kvítky. „Vstávat, vstávat…“

„Sklapni už ty svoje tlamičky!“ utrhl se na něj jeden z Tulipánů.

Král Narcis na své tajné pozorovatelně nechápavě vrtěl hlavou. „Jak může odvážný Vstavač dobrovolně sloužit lupičům?“

„Dobrovolně?“ ušklíbl se první zvěd a ukázal na řetěz, kterým byl Vstavač připoután ke zdi.

Vtom se vrátil druhý zvěd. „Tam uprostřed trní vězní princeznu Kopretinu a několik dalších nešťastníků,“ začal malovat nákres pevnosti. „Mluvil jsem s nimi. Jakmile začne boj, přidají se k nám.“

Vzápětí dorazil poslední zvěd a hlásil: „Za severní zdí čeká armáda Vstavačů. Mají v úmyslu osvobodit svého příbuzného.“

„Výborně! Budou se hodit!“ zamnul si ruce král Narcis a na místě si přidělil funkci generála.

Garda Mečíků i armáda Vstavačů vyrazily na králův pokyn do útoku.

V řadách pánů Tulipánů vypukl zmatek. Chaoticky sbíhali po schodišti dolů, aby zaujali obranné postavení.

„Cink, cink, požár ve sklepě! Cink cink, pozor, budou padat kroupy!“ zvonil na poplach modrý Zvonek a páni Tulipáni nevěděli, kam se dřív podívat.

„Kroupy jsou tady, už bubnují na střechu!“ chrastil poraněný pan Kokoška ze všech sil.

„Budou padat nejen kroupy, ale i tvrdé chlebíčky,“ vrhal zarůžovělý Sléz svoje zelené plody do řad Tulipánů.

Mečíci a Vstavače kosili odbojné pány, ale nahoře na schodech se náhle objevila další skupina bojovníků.

„Nechte to na mně, Veličenstvo, postarám se o ně!“ křikla vlasatá Přeslička, která pánům Tulipánům musela umývat nádobí. Hbitě namydlila schody a

její věznitelé na nich uklouzli. Skutáleli se dolů na jednu velkou propletenou hromadu. Páni Tulipáni byli poraženi.

Král Nacis poděkoval všem, kdo mu pomohli a nechal si přeleštit korunku, aby působil důstojně a královsky.

Sléz nabídl zbytek svých chlebíčků jako občerstvení, ale zmlsaným obyvatelům palácové zahrady se nezavděčil.

„Strč si své chlebíčky do kuchyňské drtičky,“ poškádlila ho Přeslička.

Sléz ještě o trochu zrůžověl a trefil ji posledním chlebíčkem. „V kuchyni bez myčky použij přesličky,“ zatahal ji za vlasy.

Král si přestal všímat služebníků a vyrazil za princeznou.

Do cesty mu ale vstoupil pan Kokoška pastuší tobolka, aby si postěžoval. „Mučili mě tady. Každou moji tobolku částečně natrhli. Pak mě nutili poskakovat, abych jim při tanci chrastil do rytmu. Prý Kokoška, Kokoška chrastí jako ponožka, Kokoška, Kokoška chrastí jako rohožka. Je ponižující fungovat jako chrastítko. Přísně ty zločince potrestejte, pane králi.“

Narcis roztržitě kývl a dál se rozhlížel. „Kde je princezna Kopretina?“

Rádcové se přikrčili. „Vaše Veličenstvo… ona… ona utekla.“

„Cože?!“

„Přesně jak jsme říkali… Nemá žádné vychování, je trochu do větru a zdaleka není tak krásná jako vy. Do ucha jí zacinkal Zvonkův zvonec a s milou princeznou je konec. Utekla s ním.“

„Ach jo. Ani nepoděkovala,“ urazil se Narcis.

Rádcové urychleně změnili téma hovoru. „Jak potrestáte pány Tulipány, Vaše Veličenstvo?“

Král se zamyslel, mimoděk si přeleštil královskou korunu a kývl, aby přivedli zajatce. Skupina Tulipánů svěsila hlavy.

„Za trest už nikdy nebudete žít divoce a svobodně. Odsuzuji vás k trvalému pobytu na zahradách,“ rozhodl král.

Bohužel netušil, že si páni Tulipáni zotročí zahradníky. Nyní o ně pečují, hýčkají je a radují se z každé barvy a nové podoby květů.

Poté si král Narcis nechal zavolat Vstavače. Slavnostně oznámil: „Za vaše odvážné činy vás tímto pasuji na nejkrásnější české orchideje.“

„Ku zdaru našeho krále třikrát kuku, kuku, kuku!“ zavelel Vstavač kukačka a všichni bojovníci se k jeho pokřiku přidali. Poté se armáda rozutekla. Jen zasvěcení vědí, na kterých loukách se Vstavače ukrývají a dělají čest svému titulu české orchideje.

Ilka Pacovská © 31. 8. 2021