DIAMANT

Špinavý nebe

na mracích prach

nebo pel z křídel andělů

jako sníh na cestě

jíž nikdo nečistí.

Karamel dnů

lepí se na zuby

jako smůla na kalhoty,

když zemře strom

aby papír mohl žít.

Ošoupaný boty

a prázdný důlky očí

v nich jiskra života

co nehoří

jen doutná.

A dálka

jako lesklý kamínek

křemen na prstýnku

nebo diamant v botě

co tlačí a sdírá

tvou kůži dálkou zatvrdlou.

Píšu

tím diamantem

na starý mrtvý strom

slova nehodná vyřčení

odkládám batoh vzpomínek

do louže zítřka.

A jdu dál

Filip Jalal - Brouk

3. místo - Poezie nad 23 let