Cesty

Noci sú vždy chladné

keď na chvíľu zastavím

a mračná nenápadné

skryjú lúku do perín

Hľadím do zenitu

tam kde sadá zlatý prach

a viem že pre mňa si tu

ako pieseň na perách

V tu chvíľu má rieka

zapísaný list

do žíl vteká

za ňou musím ísť

Do žíl vteká

aj diaľka s krajinou

čo ťahá ma vždy niekam

po diaľnici za inou

Kým na sólo čaká

mandolína v pozadí

mesiac okom draka

moje stopy zaplaví

Z táboráku stúpa

na ihličie hustý dym

a deka býva skúpa

sen pominie kým ja spím

Vlasy češe vietor

bez dotyku toľko dní

a listy do nich plietol

že som tulák posledný

Ako víno biele

moju hlavu zamotá

kým prúdi v celom tele

padá do mňa samota

3. místo Poezie nad 23 let

Pavol Fekete – Asmar